lukee kirjasta:
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgue5Haqxzzm1ncHt7vUWrHszdaKAisATlXF4cLI0h2PkmRQYB-TiozfRlB-rFjz7cKsd3eINYOz-irWTST2aPDvfZhK4idlqOUoHPQgNxG1-KJyG1YfuzwyYxpOVySOul1HpO5vNqDcrPPmMK5K3bzi1bbTINxN0yM1sAPYFdb426rpdd0Y6n-pA6MB94/w640-h230/Himanen%20kuva.jpg)
On sillä Himasen Hannulla (s.1951), ikätoverilla, omat suuret ongelmansa ratkottavina päivästä päivään, isojen herrojen, osin tuttujensakin, touhuja asioiden ytimiä kaivellessaan. Ratkaisematta tahtovat jäädä. Tänäänkin, vaikka kuinka spekuloisi.
Toista se on Tavan Pulliaisella (s.1950) täällä periferiassa, kultamaassa, minne maailman murheet eivät yllä kuin pintaliitona olohuoneen nurkassa välkkyvän aparaatin kautta - ns. kontaktipintaa kun ei ole.
- Ah, tää onnea on! pääsee suusta ilmoille hehku.
- Toista se on täällä kuin Himasella! iloitsee TP ihmisosaansa.
Kurkistaa kuitenkin ennen aitanpolulle astuessaan tekstiteeveestä, jotteihan se vaan vielä ole alkanut. Se Suureskalaatio.
Ei kommentteja:
Lähetä kommentti